Читати книгу - "Люба Елен із Бріджсвіла"
![Люба Елен із Бріджсвіла - Читати Книжки Безкоштовно (Он-Лайн, Українською Мовою). (читати книги онлайн) Скачати книги у форматі PDF, EPUB, FB2 українською](/uploads/posts/books/3/2/6/7/ljuba-elen-iz-bridzhsvila-olga-ryepina.jpg)
- Жанр: Дитячі книги 🧒📖🌈 / Пригодницькі книги 🏞️🌲🌊
- Автор: Ольга Рєпіна
Книга «Люба Елен із Бріджсвіла» написана для дітей і батьків, які шанують традиції старої доброї сімейності, де в теплій атмосфері формуються особистості щасливих дітей. Це історія про життя сім'ї, де росте маленька дівчинка, про почуття та переживання дитини. Багато кумедних історій відбувається з Елен, яка дуже любить своїх рідних, свій дім і хоче, щоб всі були щасливі.
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
Люба Елен із Бріджсвіла
Глава 1. Знайомство з родиною Мітсвудів
На півдні славного острова Британія, на каменистому узбережжі протоки Ла-Манш стоїть невелике і затишне селище Бриджсвіл. В ньому живе чимало добропорядних англійців, і наша розповідь — про сім’ю Мітсвудів. Їх невеликий будиночок мальовничо розташувався на окраїні Бриджсвіла і втопає в зелені, створюючи контраст з пейзажем за селищем: дороги у каменистих розвалах узбережжя, пожухла трава і мальовничий краєвид прибою.
Родина Мітсвудів не велика, однак і не мала. Порахуйте самі: голова сімейства містер Нік Мітсвуд — колишній капітан, який може багато чого розповісти про життя, місіс Тора Мітсвуд — його дружина і домогосподарка, їхня донька Велла Порксайд, художниця, їхній зять — Симон Порксайд, дрібний бізнесмен, який увесь час перебуває у роз’їздах, і, нарешті, наша головна героїня — внучка бабусі й дідуся, донька мами і тата — Елен Порксайд.
Елен цього літа виповнилося шість років. У неї блакитні очі і біляве в’юнке волосся, ніс кнопкою і критично стулені рожеві губки. Ніхто з родичів, знайомих або друзів не бажав би потрапити їй на язичок, оскільки вона досить уїдлива і гостра на слівце, до того ж при поганому настрої вона ще й буркотлива, що іноді ускладнює життя оточуючим. Однак Ви, шановний читачу, не подумайте погано про нашу любу Елен. Вона, як усі маленькі і гарненькі дівчатка, реготушка і щебетуха, а буркотливість її, хочу вас запевнити, — якість спадкова. Дідусь Мітсвуд славився по всій окрузі своєю буркотливістю, а старожили Бріджсвіла ще пам’ятають прабабцю Елен, матір містера Мітсвуда — стару місіс Керолайн Мітсвуд. Вже з її бурчанням і кепським характером не міг зрівнятися ніхто в окрузі. Взагалі-то Елен потроху схожа на всіх своїх родаків: наприклад ніс і очі у неї від бабці Гвендолен Порксайд, яка мешкає у місті Йорк на ріці Уз, дивне в’юнке волосся — від тата Симона, котрий у далекому дитинстві був платиновим білявчиком і страждав від насмішок друзів і підвищеної уваги старих леді, які звали його янголятком і дарували за всякої слушної нагоди цукерочки в золотих обгорточках.
Тепер, коли ми познайомилися з усією родиною Мітсвудів, звернімо увагу на будинок, в якому вони мешкають. До речі, ви помітили, що сім’ю називають Мітсвудами, а не Мітсвудами та Порксайдами? Цим усі зобов’язані містеру Мітсвуду — голові сімейства і її капітану в бурхливому плаванні по житейському морю. І дім свій він будував із розрахунком, що в ньому житиме його донька Велла зі своїми майбутніми дітьми. Адже містер Мітсвуд обожнює дітей і, в першу чергу, свою єдину внучку Елен, пустунку і бешкетницю.
Дім Мітсвудів стоїть біля дороги, яка веде до моря. Старі дерева шумлять у саду, квітники і клумби прикрашають доріжку, викладену камінням, яка простягнулася від воріт до самого дому. Вся родина дуже любить свій сад і пильнує за тим, аби він виглядав мальовничо і був охайним. Елен часто працює в саду з бабусею Торою і дідусем Ніком, який вважає, що немає брудної роботи, і привчає Елен до працелюбності. Вона має власний інвентар, який змайстрував їй дід: маленькі зелені граблі, лопатку з червоною лакованою ручкою, фіолетове відерце. Все це Елен зберігає поруч з інструментами дорослих у великому, порожньому нині гаражі.
Для Елен кожні відвідини гаража — то мандрівка в незвіданий світ, наповнений новими відкриттями, адже тут їй дозволяють забивати маленьким лискучим молоточком цвяхи в дошку, крутити гайки, дивитися у старий бінокль, клацати нікому не потрібними вимикачами, катати по підлозі прозору скляну кулю… Та хіба мало чим цікавим можна зайнятися у старому гаражі, переповненому, як печера Алі-Баби, різними скарбами!
Та ще й з дідом… Він просто захоплює своїми оповідями про далекі мандрівки, які описує з великими перебільшеннями! Адже всі знають, що містер Мітсвуд був капітаном на невеликому суховантажному судні з нечисленною командою. Однак Елен все приймає за чисту монету, завжди захоплено слухає діда, і кращого слухача у містера Мітсвуда, ми гадаємо, не буде ніколи.
Але ж ми відволіклися, і от вже місіс Мітсвуд кличе сім’ю обідати. Відправимося з ними й ми, щоби уважно оглянути все всередині дому. Їдальня, дві спальні, дитяча, кабінет діда, вітальня — от і увесь будинок. В ньому витає особливий дух спокою і затишку, адже бабуся Елен — місіс Тора Мітсвуд — відома своїм беззаперечним смаком і вмінням рукодільничати. Дуже давно вона підкорила молодого капітана Мітсвуда своєю розшитою шовковою ширмою з японською дівчиною і павичем, яку він бачив на благодійному ринку у місцевій школі. Він познайомився з юною міс Торою, купив ширму, і тепер ця сімейна реліквія прикрашає вітальню сім’ї Мітсвудів. Шовк злегка вицвів, однак і нині всі гості звертають на неї увагу, не кажучи вже про м’яке і зручне крісло під ширмою — улюблене місце Елен. Ще немовлям вона з усіх цікавих речей в домі вирізнила японку і павича, так незвично і удатно вишитих. Подорослішавши, потайки від бабусі пробиралася у вітальню і гладила маленькими пальчиками слизькі шовкові стібки вишивки: червоне з яскравими квітами кімоно дівчини, її чорне волосся, жовте віяло, смарагдово-переливчасті пера пишного хвоста павича. Нині ж, переживаючи потайки від усіх захоплюючі оповіді діда, Елен часто сиділа у старому кріслі і дивилася в обличчя красуні, яка посміхалася своєю загадковою посмішкою і, здавалося, манила дівчинку у незвідану казкову далечінь. Знаючи пристрасть Елен до ширми, над нею посміювалися. І хоча давно потрібно було змінити обивку на меблях і шпалери у вітальні, ремонт не починали, жаліючи Елен: адже вона втратила б свій улюблений куточок.
У кімнатах висіло чимало картин, оскільки мама Елен — місіс Велла — була непоганою художницею. Один раз на місяць вона відбирала декілька картин і відвозила їх у місто, прилаштовуючи у маленькі подарункові крамнички, розкидані по старому центру і поруч з портом. Картини були недорогі і розкуповувалися добре. Елен любила, коли мама їздила продавати картини, адже за цим завжди слідував якийсь незабутній подарунок, іноді потрібний, а іноді — просто марний, але дуже дорогий серцю Елен: її синій костюмчик з матроським комірцем, солом’яний капелюшок з червоним шовковим маком, різнокольорова повітряна куля, черепашкові буси, свисток, зелена на шнурку пляшечка з
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Люба Елен із Бріджсвіла», після закриття браузера.