Читати книгу - "Злодійка, яка плюнула Фортуні в добре око, Майкл МакКланг"
![Злодійка, яка плюнула Фортуні в добре око, Майкл МакКланг - Читати Книжки Безкоштовно (Он-Лайн, Українською Мовою). (читати книги онлайн) Скачати книги у форматі PDF, EPUB, FB2 українською](/uploads/posts/books/5/6/8/7//zlodijka-jaka-pljunula-fortuni-v-dobre-oko-majkl-makklang.jpg)
- Жанр: Фентезі 🐉🧝♀️🗡️
- Автор: Майкл МакКланг
Анотація
Злодійка Амра та її партнер, маг Хольгрен, вирушають на пошуки легендарного міста Тагот.
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
Злодійка, яка плюнула Фортуні в добре око
Амра Тетіс -- 2
Майкл МакКланг
Переклад з англійської -- полігНОТ
------------------------------------------------------
https://www.facebook.com/pg/PoligNOT
Заходьте на мою сторінку на Facebook і підписуйтеся, щоб довідуватися про нові переклади.
Керф & Ісін, Частина перша
Над світом здіймалася нова ера. Древнього Керфа і вічно молоду Ісін призначили доглянути, щоб теперішня закінчилася; так би мовити, задути лампи, замести в кутках і передати ключі новим мешканцям. Вони обходили велетенську, порожню площину богів, відчуваючи в своїх вічних кістках неприродну тишу, меланхолію речей, що закінчувалися, радісне хвилювання речей, що от-от почнуться.
-- Що ж, ми майже закінчили, -- прохрипів Керф.
-- Справді, здається, що так, -- відповіла Ісін, пригладжуючи неслухняні завитки волосся назад на їхнє місце. – Магію перекрив?
-- Ще століття тому. Поки ми тут розмовляємо, вона слабне. Що з Близнятами?
Ісін клацнула пальцями.
-- Я знала, що щось забула! Як завжди.
-- Я покладав на них великі сподівання. На жаль.
-- Це не твоя вина, Керфе. Шлях до божественності вузький, але чітко позначений. Хоча боюся, саме надмір якостей, які я шаную, наробив їм клопотів.
Керф буркнув, зупинився, сперся на свій кривий посох.
-- Або брак тих, які я підтримую, -- відповів він. – Хай там що, ми не можемо дозволити, щоб вони заважали наступним.
-- Відпочивай, -- сказала Ісін. – Я займуся Близнюками, а тоді валимо звідси.
Керфу спала раптова думка. Під кошлатими, білосніжними бровами його очі засяяли.
-- Ні, -- сказав він. – В мене є краща ідея.
Ісін вигнула досконалу брову.
-- В Люсернісі є злодійка, уяви собі, вона любить присягатися на мої яйця. Роками дратувала мене. – Керф з нетерпінням потер вузлуваті руки.
-- Ей, Керфе, ти що задумав?
-- Ми століттями не втручалися до смертних. Чесно кажучи, мені цього бракує. Наступного шансу може не бути, моя люба. Хтозна, де ми опинимося.
Ісін променисто посміхнулася. Тільки так вона вміла посміхатися.
-- А, ну гаразд, -- сказала. – Але ти впевнений, що ця злодійка справиться з Близнюками?
-- Вона здатна залагодити справу, разом зі своїм партнером, але гадаю, при цьому їй буде не до сміху.
Він тихо засміявся.
-- Будуть тобі протухлі яйця Керфа. Нахабне дівчисько…
Розділ 1
Це мав бути спокійний вечір в Мистецькому кварталі – стакан вина, прогулянка по Променаду, потім якась вистава, останній спектакль Жовтого Короля. Я вже кілька тижнів збиралася його переглянути. Нарешті мені вдалося поцупити квиток. В цілому, я розраховувала на кілька приємних годин.
Все пішло не так. Замість цього Хольгрен хотів поговорити зі мною про гроші. Якщо точніше, про десять тисяч золотих марок.
Я сиділа за одним з подряпаних дерев‘яних столиків назовні винного магазинчика Тамбора, насолоджувалася першим весняним днем. Зима трималася з впертістю майже нечуваною в Люсернісі, найпівденнішому з великих міст на західному березі Драконового моря. Здавалося, всім у місті спало на думку те саме, що й мені. Всі столики назовні були зайняті, в той час, як всередині брудного магазинчика було зовсім порожньо. Рух копит, ніг і карет по вулиці був значно жвавішим ніж зазвичай. Навіть дув легенький східний вітерець, що утримував смердючі міазми, які здіймалися з канав, на стерпному рівні. На диво, я справді насолоджувалася цим рідкісним почуттям задоволення.
Хольгрен знайшов мене і тицьнув зім‘яту, брудну об‘яву мені під ніс. Це була пропозиція Герцога.
-- Щойно прибула з торговим кораблем, Амро. Схоже, Герцог Виборзький розклеює їх в усіх портах на Драконовому морі. – Він стояв з дивною посмішкою на обличчі. Я, як могла, зобразила невдоволення, але це не справило на нього жодного враження.
-- Ну, давай. Читай.
Я зітхнула, взяла об‘яву і прочитала. Герцог пропонував десять тисяч марок за доказ існування легендарного міста Тагота. Я відсунула аркуш паперу назад до нього.
-- Яйця Керфа, Хольгрене. Старий хрін -- божевільний, -- сказала я. – Розумієш, саме тому його називають шаленим Герцогом. До того ж Тагот – міф. Якщо він колись і існував, то зараз там тільки руїни й пил.
-- Але… -- почав Хольгрен.
-- Ніяких але. Слухай, навіть якщо ми знайдемо його, ти не отримаєш від старого козла бодай зламаної копійки, не кажучи вже про десять тисяч марок. Сядь, заткнися і пий. Або вали звідси. Я зайнята, тринькаю свої здобуті нечесним шляхом грошенята.
Мій партнер відкинувся на п‘ятках і підняв руки з тонкими пальцями в жесті, який здавався йому примирливим, а мене дратував без міри.
-- Згоден, Герцог швидше за все ніколи не заплатить, але це не означає, що нам не варто глянути. – Він кивнув барменші й сів за мій столик.
-- Сьогодні я не буду розмовляти про справи, Хольгрене. Не буду. В мене зовсім протилежні плани.
Він фиркнув, взяв неглибокий глиняний кубок з рук барменші й заплатив їй. У Тамбора подавали тільки одну марку вина – шмурдяк.
-- Ти ніколи не припиняєш думати про справи, жінко. Ти не вмієш розслаблятися. Ти відучила себе відпочивати. -- Він зробив ковток, скривився і відсунув кубок на край стола.
-- Класичний випадок, коли тобі краще помовчати, Хольгрене.
-- Може й так. Але пошуки Тагота для мене не робота. Це особисте.
Він глянув на мене отими своїми соколиними карими очима. Я знала цей погляд. Він збирався намовити
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Злодійка, яка плюнула Фортуні в добре око, Майкл МакКланг», після закриття браузера.