Читати книгу - "Молоко з медом"
![Молоко з медом - Читати Книжки Безкоштовно (Он-Лайн, Українською Мовою). (читати книги онлайн) Скачати книги у форматі PDF, EPUB, FB2 українською](/uploads/posts/books/7/6/6/moloko-z-medom-ioanna-jagello.jpg)
- Жанр: Сучасна проза 📚📝🏙️
- Автор: Іоанна Ягелло
Ще вчора Лінка планувала зовсім інше: улюблена журналістика, фотографії, мандрівки з коханим Адріаном. Проте зміни в її житті примусять якщо не забути про свої плани, то принаймні їх відкласти. Лінка чекає дитину. І якщо вона розраховувала, що Адріан зрадіє цьому так само, як вона, то помилялася… Адріан мріє вивчати живопис в Англії, тому зовсім не збирається круто змінювати своє життя. До створення родини й виховання дитини він виявився просто неготовим… Отож Лінці доведеться давати собі раду з навчанням, доглядати малу Єву й одночасно готуватися до складання іспитів. Утім, найголовніший з них вона, звісно, складе. А впертість та наполегливість і цього разу прийдуть їй на допомогу. Дівчата таки можуть усе! Можуть, якщо дуже хочуть.
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
Йоанна Яґелло
Молоко з медом
Коли Ти щось любиш — відпусти.
Якщо повернеться до Тебе — воно Твоє.
Якщо ні — значить, ніколи Твоїм не було.
Антуан де Сент-Екзюпері.
Жодне дерево не виросте до неба, якщо його корені не сягають пекла.
К.-Г. Юнг
Сестра Сара-Джоан: Видно, що ти любиш Сакраменто.
Крістін «Lady Bird» Мак-Ферсон: Справді?
Сестра Сара-Джоан: Ти пишеш про нього так ніжно, з такою любов’ю.
Крістін «Lady Bird» Мак-Ферсон: Я просто його описувала.
Сестра Сара-Джоан: Схоже, що ти його дуже любиш.
Крістін «Lady Bird» Мак-Ферсон: Мабуть, я просто уважна.
Сестра Сара-Джоан: А тобі не здається, що це одне й те саме? Любов і уважність?
Діалог з фільму «Lady Bird»
Моїй онучці Ружі
Пролог
Усе мало бути не так.
Ця мить. Одна з яйцеклітин дістається яєчника, аби там її запліднив живчик, котрий виграє перегони. Чекає. У той самий момент двісті п’ятдесят мільйонів живчиків (не набагато менше, ніж становить населення Сполучених Штатів) мчать до яйцеклітини зі швидкістю близько вісімнадцятьох кілометрів на годину. Біля трьохсот живчиків опиниться поруч, проте лише одному вдасться проникнути досередини. Іноді чиєсь щастя означає поразку інших. Не так усе мало бути, але так сталося.
Мить злиття. Тоді вже все відомо. Якою буде стать, яке волосся, який ніс, які здібності, яка вдача.
Упродовж перших чотирьох тижнів твоя дитина має близько міліметра завдовжки, важить грам, вона ніби макове зерня, а тоді зернятко гірчиці, чіпляється, ділиться на шари, і з кожного шару формуються різні органи. Тоді довжина подвоюється, дитя вже як кісточка яблука. Йому п’ять тижнів, і ти вперше біжиш до туалету, щоб виблювати сніданок, думаєш, що отруїлася. Ти ще не знаєш, що твоя дитина вже має голову, тулуб і хвостик. Не здогадуєшся, що вона вже є. 125 тисяч клітин, тобто удвічі більше, ніж місць на Національному стадіоні. Починають формуватися мозок і серце. Це вже не ніщо. Воно чекає, коли ти довідаєшся. Немає місячних, спершу ти думаєш, що це затримка, купуєш тест на вагітність, хвилюєшся, пісяєш на пластикове віконечко, чекаєш, тупцяючи на місці, переводиш подих, дивишся. Дві блакитні смужки не залишають сумнівів. Загортаєш тест у кілька шарів туалетного паперу, кладеш у пакет із «Сонечка» й запихаєш на самісіньке дно відра зі сміттям. Або ховаєш до шухляди, збережеш його на пам’ять.
Починає битися серце. Твоя дитина щоночі виростає на третину своєї довжини, ростуть бруньки кінцівок, утворюється пуповина. Тобі болять груди. Дитина завбільшки як ягідка, як пуголовок, із хрящем там, де потім утвориться хребет, з головою більшою за решту тіла, але з руками, які вже можна зігнути в ліктях. Людина. І може, це якраз та мить, коли тобі хочеться, аби про неї довідалася найважливіша особа. Батько дитини.
Липень
«Усе мало бути не так», — подумав Адріан. Уже потому, як вона йому сказала. Він ні про що не здогадувався. День був геть звичайний, може, захолодний, як на липень, хмарний, тому їм не хотілося ніде йти, воліли пообніматися вдома. Зрештою, обоє так довго на це чекали… Адріан провів два тижні в Лондоні, вона просиділа у Варшаві, їздила до реабілітаційного центру до Наталії — і більше нічого. У серпні вони збиралися на Хель, із наметом. А решту часу провести тут. Їздити на пляж, сидіти біля Вісли, весь час бути вдвох.
— Хочеш кудись піти? У кіно чи ще десь? — спитав він, але вона відмовилася. Зрештою, йому теж нікуди не хотілося.
Хмари клубочилися над містом, віяв холодний вітер, його манили дім і ліжко. Батька, на щастя, не було, тож можна нічого не боятися. Хай живуть медичні конференції! Останнім часом батько виїздив дедалі частіше, ніби навмисне. Знав, що вони зустрічаються, спитав навпростець, Адріан лише головою кивнув.
— Але ви застерігаєтеся?
— Припини, — відповів він тоді. — Звичайно.
Бо ж вони застерігалися, завжди. Коли Лінка почала приймати ті таблетки, він заспокоївся. Бо завжди боявся, що вона «залетить», боявся того, що це станеться. Тепер можна було не хвилюватися.
Лінка прийшла відразу, щойно Адріан приїхав, навіть речі розпакувати не встиг. Кинулася йому в обійми, у занадто тонкій, як на цю погоду, сукенці, уся тремтіла від вітру й дощу, який невідомо коли встиг початися. Боже, як він за нею сумував! Не міг дочекатися, але принаймні не примушувала його чекати, уже була тут. Його красуня.
— Лисенятко, — муркнув він.
— Лисенятко? — перепитала. — Це щось нове.
І засміялася, він обожнював її сміх.
— Так мені вихопилося, — відказав він. — Але тобі пасує. Особливо до твого рудого волосся.
Бо Лінка пофарбувала свої чудові локони в рудий колір. І тепер виглядала так спокусливо, що він не міг себе стримати.
— Не певна, що я хочу бути лисеням, — почала дражнитися дівчина. — Лисиці — шкідники, вони крадуть курей! Може, краще ти будеш лисом і викрадеш мене?
І тоді хлопець її поцілував, а потім вони пішли до ліжка, точніше, на канапу, навіть не потурбувалися про постіль. Потім він дивився, як вона лежить гола на сірій тканині, її волосся розсипалося довкола голови віялом, і знав, що це мить справжнього щастя, яке неможливо описати. І це було майже нестерпно, така прекрасна, нічим не затьмарена картина. Ще якусь мить. Устав, накинув футболку, а вона сміялася, мовляв, навіщо, але чомусь він не міг цілком розслабитися, це вона була відвертою, усвідомлювала свою тілесність і, хоч запевняла його, що він гарно збудований, що подобається їй, та все-таки Адріан завжди трохи соромився. Пішов на кухню, щось поїсти й відкоркувати вино, щоб відсвяткувати це повернення й зустріч, відчути, що тепер почнуться справжні канікули. Перестати ненадовго думати про майбутнє.
Адріан не знав, як усе буде. Тітка спокушала його навчанням у Лондоні, узагалі він уже вступив, бо вона все залагодила, вдалася до своїх зв’язків. На жаль, у Варшаві його портфоліо вдруге не вразило викладачів Академії мистецтв, тож вибір був один. Він гадав, що коли поїде, то сам, бо Лінка спершу має скласти випускні. Думав, що менше, ніж за рік нічого
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Молоко з медом», після закриття браузера.