Читати книгу - "Його Сніжинка, Горобчик-Кім"
![Його Сніжинка, Горобчик-Кім - Читати Книжки Безкоштовно (Он-Лайн, Українською Мовою). (читати книги онлайн) Скачати книги у форматі PDF, EPUB, FB2 українською](/uploads/posts/books/7/6/7/1//iogo-snzhinka.jpg)
- Жанр: Романтична еротика 💕🔥🌹
- Автор: Горобчик-Кім
Шрифт:
Інтервал:
Добавити в закладку:
За 5 років до основних подій:
-Сніжанааааа!!! – чую я з коридору крик батька. Що знову не так? Я весь вечір просиділа вдома, нічого не натворила, не спалила і навіть не побила нікого. Чому так кричати?! Дістав потрібно було таки переїжджати жити до діда.
- Я в себе у кімнаті. Чого ти кричиш? Знову. – гукаю я з ліжка і навіть не збираюся вставати, йому потрібно хай сам йде.
- Що спонукало тебе назвати сина альфи рудих вовків сопливим щеням? Ну це таке, дрібниці. Але навіщо ти це сказала голосно і при всіх?
- О ти про це. У нього так лице витягнулося коли я це сказала. – розплилась я в задоволеній посмішці коли пригадую ту розмову.
- Тобі смішно?
-Так, мені смішно. А що я мала робити? Він до мене свої граблі потяг. І почав.... фу аж пригадувати не хочу. Я нікому не дозволю так з собою поводитися .
- Тобто?!!! Мені вони іншу історію розповіли. Він тебе.... тебе лапав? - тато аж червоними плямами пішов від злості.
-І чому мене це не дивує. І ні не чіпав, не встиг, але явно хотів. Чому ти постійно робиш мене крайньою?
- Тому, що ти постійно щось чудиш. Чому ти мені не сказала, що він руки розпускав, я б його прибив би.
- І що я такого останнім часом роблю? Я сиджу вдома і.... – я навмисно ігнорую татові запитання про захист. Знаю я що він захистить, але я й сама за себе постояти можу.
- Вдома ти сидиш, бо спалила клуб.
-Ой я там не одна була.
-Я знаю, ти не лише все спланувала, а ще й братів підговорила.
-Ми не думали, що згорить все. І взагалі я нікого не підговорювала. Їм було цікаво, що буде якщо балончик з фарбою засунути в мікрохвильову піч. От я й показала.
-А пояснити не пробувала, що так не можна?
-А я не зобов’язана няньчитися з ними. Це ви з мамою їх хотіли, мені й самій було нормально. І ти довго мені ще той випадок пригадуватимеш ? Вже два тижні минуло...
-Ви ледь не згоріли. Я все життя це буду пам’ятати...
-Що знову сталося? – на наші крики прийшла мама.
- Нічого. Просто тато знову вирішив мене повчити.
-Що ти знову накоїла?- спокійно запитала мама.
-Нічого дала в морду Петрові. Щоб руки не розпускав.
-Молодець. Моя доня.-усміхнулася вона.
-Молодець? Їй вже шістнадцять років. З таким характером вона ніколи не вийде заміж.
-Ото б було більше горе заміж не вийде. Проживе і так. Для себе. І взагалі вона ще мала зовсім.
-Що ти маєш на увазі?! Тобі зі мною погано? - розгублено подивився тато на маму. Скільки їх пам’ятаю тато оберігав маму і доводив, що вона найкраще та найцінніше, що у нього є. Хоч часом і бурчав, але балував та захищав нас від незадоволення оточення. Адже у мене чи відсутній інстинкт самозбереження, чи я реально настільки плекана, бо як пояснити те що я всім постійно доводила свою точку зору і не дозволяла порушувати свої границі дозволеного.
-Та добре мені з тобою. Заспокойся ти вже. Просто мати чоловіка для сучасної жінки не головна ціль життя... – гладила мама татові руку і заспокоювала.
-Агов я вам не заважаю? Може поговорити за межами моєї спальні. А то я залюбки піду до діда поживу, щоб вам не заважати.
-Нікуди ти не підеш. І так майже живеш у тих дідів ,то в одного то у другого.
-У вас є ще діти, вам є про кого дбати.
-Ти думай, що говориш! Ми вас любимо однаково. – вже прийшла злитися черга мами.
-Ага я прямо це відчуваю.
-Не язви мені. – гримнула мама.
-Вибач мамо. Можна я до діда піду?
-Йди. Завтра, щоб була вдома.
-У вечері?
-З ранку!
-Ну тоді який сенс іти? Щоб переночувати?
-Я сказала до ранку.
-Тоді я вдома залишуся. – перехрестила я руки на грудях і надула губи. Батьки вийшли, а я поринула у роздуми. Ледь мені виповнилося п’ятнадцять, як до нас повалили потенційні наречені, що правда здебільшого ведуть вони себе скромно, ну окрім Петра, а от коли мені виповниться вісімнадцять вони стануть наглими. Всі вони приїжджають з надією, що я їх істина пара, а я мрію, щоб у мене пари не було. І мені поки що щастить. Адже мені вже шістнадцять і жоден з хлопців не моя пара. Ні я звісно дружу з хлопцями, але далі тримання за руки я їх не пускають. Нічого більшого я не хочу. Всі вони не викликали у мене і половини тих емоцій які описував мені тато. Він розповідав, як відчув маму, як вимолював пробачення, як шкодував про свій вчинок. Можливо тому я не хочу шукати істину пару. Щоб ось так залежати від іншої людини як він. Ну ні. Я все життя спостерігала, як батько розпливався калюжкою біля мами і як дідусь плаче на могилі бабусі. Одна частина мене заздрить мамі, мені хотілося, що б мій майбутній чоловік мене так кохав, як тато маму, як дядько Любомир тітку Келлі... але я не хочу розчинитися в родині. Як це зробила тітка Лола. Я хочу чогось добитися сама. Як мама. Вона успішно почала власний бізнес і у неї вже є всій бренд і досить велика клієнтська база. Вона почала зі свічок ручної роботи та плавно перейшла до пошиття речі ручної роботи, вишивати корсети та сукні на замовлення. Вона б досягла більшого, але її гальму ревнощі тата та мої брати. От я й вирішила не поспішати шукати істинного. А для цього мені потрібно підрости та втекти зі зграї. А головне ніяким дивом не знайти істинного до років сорока. А вже старою я буду радіти, що він знайшовся, а до старості ніяких серйозних почуттів. З такими думками я заснула.
Увага!
Сайт зберігає кукі вашого браузера. Ви зможете в будь-який момент зробити закладку та продовжити читання книги «Його Сніжинка, Горобчик-Кім», після закриття браузера.